25.000 Romanian from DVD RETAiL © 11-08-2013
FRATELE URS 2
- Atenție ! Ne urmărește ! - Măiculiță !
- Ajutați-ne ! - Ascundeți-ne !
Măiculiță ! Prea târziu ! Uite-o !
- Ți-am spus eu că nu e o "elăniță" ! - Așa părea de la spate.
- Ce v-a apucat ? - E perioada aceea a anului.
- Febra împerecherii ! - Ce febră ?
- Ca la păsări. - Da, și ca la albine.
Și ca la "elănițe".
Dacă înțelegi ce vrem să spunem.
Nu vă uitați acum, dar prietena voastră s-a întors.
Măiculiță !
- Ne mai vedem ! - Pa !
Bestial ! Hai s-o mai facem o dată !
- Bună, Kenai ! - Salutare, Tug.
Încotro așa, pe grabă ?
- La Culmea Coacăzelor. - Vom avea prioritate.
Boabe de soc, fragi, zmeură, afine,
căpșuni, coacăze negre, coacăze roșii.
Ușurel, ușurel. Sunt o grămadă de fructe de pădure.
Da, sunt foarte multe. Vii și tu ?
Tug !
Mi-ar face plăcere, micuțule Koda, dar nu le pot lăsa pe fete să aștepte.
Cine are nevoie de ele ?
Noi umblăm ca doi holtei liberi prin tundră.
Exact. Kenai și Koda. N-avem nevoie de altcineva.
Bine, dar nu poți fugi de iubire.
- Tug ! - Știe cum să dea de tine.
Bună, Hoonah ! Arăți superb astăzi.
Ai văzut ce expresie avea Tug ? "Nu poți lăsa fetele să aștepte !"
Bine. Hai să ne odihnim puțin.
Să ne odihnim ? Am hibernat șase luni.
- Cui îi trebuie odihnă ? - "Cui ?"
Celor doi urși care vor ajunge la Culmea Coacăzelor înaintea tuturor.
Și vom avea prioritate la cules, nu-i așa ?
Să fii sigur. Numai dacă promiți că dormi.
Bine, bine.
Știu că tuturor urșilor le plac fructele de pădure, dar eu le ador.
Noapte bună, Koda.
- Ție îți plac sau le adori ? - Noapte bună, Koda.
- Nita ! - Kenai !
Da !
- Cine va fi primul la Cascada Hokani ! - Așteaptă !
- Vin ! - Da !
Nita !
Poftim.
Vom fi mereu cei mai buni prieteni, nu-i așa ?
- Nita ! Trebuie să plecăm ! - Pa, Kenai !
Pe curând !
Pa, Nita.
Cine e Nita ?
- Poftim ? - Știi că vorbești în somn ?
Ziceai: "Nita ! Nita !"
Cine e Nita ?
- O fată pe care am cunoscut-o. - Și ce s-a întâmplat cu ea ?
Nu știu. Cred că a crescut acum.
Uite-l ! Uite-l ! A venit mirele !
Trebuie să ne grăbim ! Hai să ne pregătim.
Repede ! Vreau să-l văd. Vreau să-l văd pe Atka.
Nita, a venit !
Au venit. Pregătiți-vă de ceremonie.
Cred că a venit cu tot satul după el.
Scumpa mea, nunta asta este foarte importantă.
De aceea am venit să te ajutăm să te pregătești.
Nu e nevoie. Mă pregătesc singură.
Haide. Folosește toată apa. Îți lăsăm părul să se usuce în vânt.
În vânt ? Nici vorbă. Lucește mai mult, șters cu prosopul.
- Știți... - Îți ridicăm părul
ca să-ți pună în evidență ochii frumoși.
Să-l ridicăm ? Nu ! Îl pieptănăm în jos ca să-i încadreze fața frumoasă.
Nu. Îl ridicăm ca s-o pună mai mult în valoare.
- În jos ! - În sus !
Am zis în jos.
E emoționată. Trebuie să mănânce ! Îi aduc niște somon afumat.
Somon ? Când are nervi la stomac ?
Îi trebuie rădăcină de sâmbovină înmuiată în apă de ploaie.
- Dimineața ? Nu. - Nu-mi trebuie nimic.
Mă voi simți mai bine după ce mă voi îmbrăca.
- Să te îmbraci ? - Normal.
Am exact ce îți trebuie.
Nu înțelegeți. Am ales deja ce voi purta.
Blană simplă de ren. Pe talie și elegant.
Nu, karibu. Și pene. Și multe mărgele.
- Dar eu... - Mărgele ? Ai înnebunit ?
- Ren la nuntă ? - Nicio mărgea.
- Scoici strălucitoare. - Ce te-a apucat
- cu scoicile tale ? - Le ador.
Dar ce știi tu despre modă ?
Hei !
Cred că mi-e puțin foame.
- Mă duc să aduc somonul. - Eu, ceaiul.
Bine. Aduceți-mi cât mai mult.
Ești la fel de frumoasă cu rochia asta ca mama ta în ziua nunții noastre.
Mulțumesc, tată.
Voiam să port ceva de-al ei.
Apreciez acest lucru. Mama ta ar fi fost mândră de tine.
- Ce păcat că nu e aici ! - Este.
Aici.
Când iubești pe cineva, îți rămâne veșnic în suflet.
Ești pregătită să-l întâlnești pe Atka ?
Spirite mărețe, am venit astăzi dinaintea voastră
ca să-l unim pe acest bărbat cu această femeie.
Ne rugăm ca acest lucru să fie pe placul vostru.
Uite !
Nu ! Întuneric !
Piatra !
Atenție ! Pământul !
- Nita ! - Ai grijă !
Spiritele încearcă să ne spună ceva.
Cred că e un semn.
Nu înțeleg. Cum s-a putut întâmpla așa ceva ?
Sătenii spun că e un semn.
Sătenii ? Ce naiba știu ei ?
Vrei sfatul sătenilor sau al unei profesioniste ?
Nu, al unei profesioniste.
Se spune că ești cel mai înțelept șaman din toate triburile.
"Șamaniță". Clar ?
Bărbații nu se pricep la chestii înțelepte.
Să trecem la afaceri.
Așadar, ți s-a crăpat gheața sub picioare.
Ești sigură că nu te-ai îngrășat ? Hai, zi, ca între fete.
Nu, greutatea mi-a rămas constantă.
Norocul tău, d-ră "Greutate Constantă".
Uite cum facem. Întrebăm spiritele, de acord ?
- Da. - Ce e ? Ce spun ?
Nu mă întrerupe ! Nu spun doar despre tine.
Spun... Nu poți să te măriți cu Ka-ka !
- Atka. - Mă rog.
Ideea este că ești deja legată de cineva, d-ră Nestatornică.
Sunt legată de cineva ? De cine ?
De cel care ți-a dat asta.
Uită-te la imagine. E clar ca bună ziua.
- Kenai ? - Băiatul-urs ?
- Nu, nu. Eram copii. - Am mai auzit asta.
Trebuie să fie un mod de a desface legătura.
S-o desfaci ? Nu poți desface ce-a fost făcut.
A fost făcut. Cazul e încheiat. Am încheiat discuția.
Există un mod.
Te duci și mănânci un eschimos.
- Poftim ? - Stai. Scuze.
Echinocțiul !
- Îți spune ceva acest loc ? - Cascada Hokani ?
Acolo mi-a dat Kenai amuleta.
Trebuie să te duci la Cascada Hokani. iar în ajunul echinocțiului,
când spiritele transformă iarna în primăvară,
trebuie să arzi amuleta
și să trimiți legătura înapoi la strămoși !
Cred că ar fi cazul să-ți notezi ce-ți spun.
Mai sunt trei zile până la echinocțiu. Trebuie să mă grăbesc.
Cu persoana care ți-a dat amuleta.
Cu Kenai ? Dar e un urs !
- Și ? - Știi cum e !
Știu ce e ăla urs și îți sugerez să-l cauți în pădure.
Chiar dacă-l găsesc, cum vorbesc cu el ?
Cum vorbești cu el ?
Curaj. E în tine.
Nu e ăsta. Hai, mai încearcă o dată.
Nu știu ce a fost aia. Încă o dată.
Și mamutul stătea acolo și se uita.
Așa că i-am zis lui Bucky: "Când mai strănuți,"
"te rog să-ți scoți întâi alunele din gură."
Și apoi am început să râd în hohote. Ghici ce mi-a ieșit din nas ?
- Koda, apropo de mâncare... - Știu ce vrei să zici.
Mor de foame după atâta mers.
Fii atent !
- Hei ! - Bine, la o parte, puștiule.
Să-ți arate un urs adevărat cum se sapă.
Normal, acum e ușor, după ce am început eu.
Bingo ! Câte rădăcini vrei, amice.
- Mi-a mirosit mie a ceva. - Nu mai spune ?
- Ce să-ți zic ? Instinct de ucigaș. - Cu siguranță.
- Ia uite, e un tubercul ? - Jos !
Ce e ?
Repede ! Ascunde-te aici.
Nita ?
Atenție ! Nu ! Nita ! Sunt eu, Kenai.
Kenai ?
- Chiar ești tu ? - Da, eu sunt.
Mamă ! Am auzit că ești urs,
dar n-am crezut că arăți chiar ca un urs.
Ia uită-te la tine. Cât te-ai schimbat !
Stai puțin ! Vorbești ! Mă poți înțelege ?
Da. Datorită spiritelor, ca să pot vorbi cu tine când urma să te găsesc.
Stai puțin. Mă căutai ?
- De ce ? - Uite de ce.
Ai păstrat-o ? După atâția ani ?
Marile spirite i-au spus șamanului nostru
- că amuleta ne ține legați. - Serios ?
Așa că trebuie să mergem împreună la Cascada Hokani.
- Împreună ? Ca pe vremuri ? - Și s-o ardem.
- Și s-o ardem. S-o ardem ? Poftim ? - Ce mare scofală ? E o tinichea.
O tinichea ?
Voiam să spun că eram doar niște puști prostuți.
Nu mi se permite să mă mărit până când nu va fi distrusă.
Dă-mi voie să mă gândesc.
- Scuze, nu te pot ajuta. - Cum ?
Distracție plăcută la arderea "tinichelei prostești".
N-ai înțeles. Trebuie s-o ardem împreună.
- Altfel nu va merge. - Ce nu va merge ?
Nita, el este fratele meu, Koda. Koda, Nita. Nita, Koda.
Tu ești Nita ! Kenai tocmai te-a visat !
- Ba nu. - Ba da !
Să-l fi auzit... "Nita ! Nita !"
Mi-a făcut plăcere să vorbim, dar eu și Koda am plănuit
- să mergem pe Culmea Coacăzelor. - Stai ! Pleci așa ?
Nu mă ajuți să rezolv problema ?
- Nu. - Niciunul dintre noi
nu-și va putea vedea de viață până nu ardem amuleta.
Îmi asum riscul.
Bine. Cum vrei.
Atunci o să aștept să te transforme înapoi în om
și să te trimită după mine.
- Ar face-o ? - Nu, amice, nici vorbă.
De unde știi ?
Dacă te-ar transforma în om ?
Atunci n-am mai fi frați.
Nu, Koda... Nu se...
Bine. Hai să mergem la Cascada Hokani.
Dar, după aceea, amice, doar noi doi
mergem în goană spre Culmea Coacăzelor.
- Jurământ cu degețelul ? - Jurământ cu degețelul.
- Atunci, așa rămâne. Ești pregătit ? - Cum nu se poate mai bine.
- Cascada Hokani e pe aici. - Știam.
Nu știa. Kenai n-are simțul orientării.
- Ba nu e adevărat. - Odată, în toiul nopții,
încerca să găsească bârlogul pe întuneric.
Normal, când ne-am cunoscut, nu știa nimic despre cum e să fii urs.
Odată, eram în căutare de semințe de pin
și lui i-a rămas capul înțepenit într-o scorbură.
Eu i-am zis: "Mai bine n-o face"
"pentru că nu știi cine locuiește acolo."
Dar a făcut-o, pentru că nu ascultă de nimeni.
Ajunge, Koda.
Și a mirosit toată săptămâna ca un sconcs împuțit.
Am senzația că sconcsul împuțit a fost un progres.
Pot să-ți spun o grămadă de povești cu Kenai cel împuțit, dacă vrei.
- Trebuie să plecăm. - Ne mai vedem !
- Vă sunăm noi. - Da, vorbim mai târziu.
Trebuie să mergem să ne antrenăm.
Da. Trebuie să ne menținem mușchii umflați.
- Pe curând. - Uite-l pe ursul cel mare.
- Fain, nu ? - Bună, băieți.
Ce bucuroși suntem că te vedem !
Am găsit, în sfârșit, două elănițe adevărate.
- Da. - Uite-le acolo, lângă râu.
- Pa. - Pa.
- Pa și pusi. - Ne mai vedem !
Ce ciudați sunt tipii ăia !
Nu te uita la ei ! Le dai apă la moară.
Dar nu ne bagă în seamă.
Așa că ne gândeam că ne-ai putea ajuta
cu vreo replică în genul: "Hei, văd că vă plac rămurelele."
Sau cu un sonet, ce zici ?
De exemplu: "Să te compar cu roua verii ?"
Măiculiță ! Termină cu chestiile astea deștepte. Nu sunt bufnițe.
Mai bine: "Bună, fetelor. Frumoasă coamă. E cumva..."
- Scuzați-mă. - Ce e ?
- Frățioare ! Un vânător ! - Vânător !
- Am șters-o ! Pa ! - Fugi !
Fiecare elan pentru el !
Prefă-te că nu suntem aici.
E în regulă. Ea e Nita. E cu mine și cu Kenai.
- Serios ? - Încântat de cunoștință !
- Cum merge ? - Eu sunt Rutt,
- iar el e fratele meu... - Kenai, de ce te-ai oprit ?
Trebuie să ridicăm tabăra pe vârful acela, înainte de apus.
- Încântată de cunoștință. - Înfricoșătoare, nu ?
Să mergem. Se va întuneca curând.
Nita, liniștește-te. Avem destul timp.
Călătorul înțelept se așteaptă la situații neprevăzute.
Nu va fi o situație neprevăzută dacă-mi acorzi o clipă,
ca să le dau băieților un mic sfat romantic.
Un sfat romantic ? Tu ? Termină cu gluma. Să mergem !
Băieți, cred că e nevoie de mai mult de-o replică de abordare.
Serios ? Sigur că da.
Un act de curaj. Asta le impresionează pe femei.
Frățioare, mă sperie actele de curaj.
Nu, nu. Trebuie doar să vă prefaceți.
- Da ? - Eu mă duc la ele, voi fi fioros,
iar voi veniți la stăvilar și le salvați.
Bine.
- Da, e un plan excelent. - E deștept.
- Nu ca tine. - Termină.
Kenai ! N-avem timp pentru așa ceva.
- Kenai ! - N-are rost.
Ți-am zis că nu ascultă de nimeni.
Ce l-a apucat ?
Cred că a mâncat vreun somon stricat.
Ce tâmpenie !
Ar trebui să rămână impresionate, nu ?
- Da. - Sunt un urs înfometat !
O să vă fac bucăți !
Am zis că o să vă fac bucăți !
- Cred că e rândul nostru. - Da, fain.
Hai. Teamă să n-aveți, elănițe. Eu, Tuke, și fratele meu, Rutt,
- vă vom salva. - Da.
Păzea, urs mare.
Să nu cumva să te-atingi de elănițe.
Va trebui să treci de noi, dacă le vrei.
Da, va trebui să ne omori.
- Ce ? Nu, nu să ne omori. - Scuze.
Nu să ne omori, ci să ne dobori sau așa ceva.
Măiculiță, ce înfricoșător a fost !
- Măiculiță ! - Era să-mi ud copitele.
Puteți să pașteți în continuare. N-aveți ce vedea.
- Pa și pusi. - Stați !
- Unde vă duceți, băieți ? - Pa !
Nu plecați !
Era un râu așa de liniștit...
- Da. - Hai să plecăm de-aici.
Frumoase coarne, ăla mic.
Glumești ? Numai coarnele erau de el.
A ieșit bine.
Kenai, parcă trebuia să sperii elanii.
Crezi că ai putea să mă ajuți ?
Toate planurile lui sfârșesc așa, cu capul înfipt în ceva ?
- Majoritatea. - Koda !
Așa e !
Liniștește-te, Kenai. Vom încerca să te scoatem de acolo.
Ia să vedem.
Ar fi mai ușor dacă n-ar avea capul așa de mare.
- Bună, Kenai. - Bună, Koda.
Nu ! Traista mea ! Traista mea ! Amuleta e în traistă.
Plutește în fața ta ! Prinde-o !
Nita !
Prinde-o tu. Eu nu pot. Uite-o ! Kenai, prinde-o !
- Sunt puțin ocupat. - O ia la vale, Kenai ! Ajutor !
- Prinde-o ! Kenai ! - Termină !
Nu !
Amuleta ! Uite-o !
Cred că asta s-ar putea numi situație neprevăzută.
Uite-o.
Slavă cerului.
- Hai să vedem ce avem aici. Avem... - Hei ! Stai ! Sunt lucrurile mele !
Nu pune mâna. E a mea !
Nu se poate !
A dispărut.
A dispărut amuleta !
Pentru că nu există un hoț mai mare ca banditul mascat.
Când pune laba pe ceva,
poți să-ți iei adio ! Gata, amuleta s-a dus pentru totdeauna.
Ia sfârșit glaciațiunea înainte s-o recuperezi.
- Mulțumesc, Kenai. - Ce vină am eu ?
- E numai vina ta ! - A mea ?
Dacă nu te-ai fi oprit să ajuți elanii, am fi...
Tu ai distrus întregul stăvilar.
Nu l-aș fi distrus
dacă nu-ți înțepeneai capul în el.
Dar nu eu am avut traista sub nas
și am lăsat-o s-o ia apa.
Eu aveam capul înțepenit. Tu ce scuză ai ?
Ce mă fac acum ?
Dacă nu ard amuleta, nu mă pot căsători cu Atka.
- Kenai ? - Nita ! Vino repede !
N-o să-ți vină să crezi.
Kenai a stat toată noaptea să descifreze urmele acelea.
Nu credeam că va reuși cineva, pentru că erau bifurcate,
ocolite, în zigzag, întrerupte...
- Koda ! Unde este Kenai ? - Asta încerc să-ți spun.
A găsit vizuina banditului de la râu.
Arată-mi-o.
- Nita ! Aici ! - Unde este ? Ai găsit-o ?
Încă nu. E sus, în copac. Aștept să adoarmă toți !
- Stai, Nita ! - Hei !
Nita, ce faci ?
- Îmi iau amuleta înapoi. - Lasă-mă pe mine.
- Nu e nevoie. Mă ocup eu. - Vorbesc serios. Ai putea să cazi.
Încerc să mă concentrez !
Hei, hei !
Nu știți ce înseamnă cuvântul "nocturn", tâmpiților ?
- Nu e nimeni ? - Scuze. E numai vina mea.
Doar a mea. Ascultă, ai ceva ce ne aparține.
- O chestie rotundă, atât de mare. - Se poate să am, se poate să n-am.
Eu știu asta, iar voi puteți afla.
E o chestie controversată.
Ce-am găsit al meu rămâne. E legea pădurii.
N-ai găsit-o, ai furat-o. Hoțule !
Bine. M-ai prins. Cu asta ne ocupăm noi.
Furăm de la bogați și dăm celor năpăstuiți.
Ca noi !
Nu cred că vrei să te pui cu Kenai.
E o mașină de cotonogit ratoni.
N-aveți decât să-l loviți cu tot ce aveți. Poate rezista.
Koda, ce faci ?
Îi fac să arunce cu toate conurile de pin.
- E o pădure de pini ! - Ai dreptate. Poate dura ceva vreme.
Crezi ? Stați ! Hai să facem un troc.
Nu mai trageți. Stați ! Opriți-vă.
Vrea să facem un troc.
- Un troc. - Un troc.
- Ce dai la schimb ? - Ce dau ? Am o grămadă de chestii.
Am...
- Un con ? - Nu !
- Un băț ? - Nu.
- O piatră ? - Mă insulți.
Nu pot să cred.
- Vin tocmai din copacul meu... - Hai.
- ... să negociez cu tâmpiții... - Dă-i drumul.
... care cred că pot da un băț la schimb.
Mami !
- Bună. - Nita, cred că ar fi cazul să cobori !
În spatele tău !
E tare.
Am o idee. Vino.
- Nita, du-te în vârf. - Poftim ? Încerc să cobor.
Ascultă-mă ! Știu ce fac.
Bună. Vreau ce mi-ai luat !
Da. Așa. Continuă să urci !
Hai să punem mâna pe ea !
Kenai !
Ca să vezi ! N-ai unde să fugi, scumpete.
N-ai unde să te ascunzi.
- Nita, dă-ți drumul ! - Ce ? Ăsta e planul tău ?
Ai încredere în mine.
Nu-l asculta. Vino. Fii o vânătoriță deșteaptă.
Dă-mi tinicheaua.
Kenai, sper să meargă !
Prinde-mă !
- Ce de ratoni ! - Nu pot să cred că i-am întrecut pe toți.
Și când ai sărit din copac...
- Și cum m-ai prins... - Apoi am căzut amândoi !
- Ai fost fantastic ! - Ai fost fantastică !
Mă bucur că s-a întors Nita pe care o știam eu.
Cum adică, "Nita pe care o știai tu" ?
Nita cea nostimă.
Știi bine că ai fost tot drumul ca un băț în coaste.
Sau poate nu știai.
Mă bucur să văd că te-ai mai destins puțin.
Stați puțin.
Ce pute așa ?
Nu eu, Koda.
N-am mai simțit un miros atât de dezgustător.
- Hai să vedem. - Stați !
Așteptați ! N-am terminat.
Frate, n-am mai cunoscut un elan atât de lent.
Nu mă grăbi ! Nu pot s-o fac dacă te uiți.
- Măiculiță ! Mă murdărești pe picior. - Iartă-mă.
- Salutare, urs mare. - Cum merge ?
- Bucuroși că te vedem. - Da, fain.
Elănițele alea sunt tot cu nasul pe sus.
Par imune în fața frumuseții noastre neșlefuite.
Așa că ne-am gândit să le atâtăm simțul olfactiv.
De exemplu, eu m-am dat cu esență de îngrășământ de frunze umede,
cu o notă de lemn de sandal.
Eu îmi accentuez aroma naturală de mosc "elănesc"
cu un amestec de ace de pin și nămol.
Hai să-ți spun ceva, frățioare. Ăla nu era nămol.
- Măiculiță ! - E cam înțepător.
- Nu e bine. - Băieți, nu intrați în panică.
- Am un alt plan. - Da.
Am văzut cu toții cât ești de expert în dragoste.
Foarte nostim. N-avem de ars o amuletă ?
- Putem să mai stăm o clipă. - Fain.
Scuzați-mă, dar aveți nevoie de sfaturile unei femei.
- Da ? - Și de un plan care să funcționeze.
Ce fain !
Bună ! Mă joc cu doi prieteni dragi și trebuie să mă ascund.
- Ce scump e ! - Îți vine să-l mănânci.
- Bună ! - Haide, duceți-vă !
- Fain ! - Succes !
- Rutt, du-te odată ! - Bine.
Scuzați-ne, doamnelor.
Îl căutăm pe amicul nostru.
- E maroniu ? - Da.
- Are blăniță ? - Din nou, da.
- Așa de mare ? - El este.
Nu l-am văzut.
- Uite-mă ! V-am păcălit ! Am câștigat ! - N-avem cum să te batem, micuțule.
Ia uite. Ce frumos te joci cu el !
Da. Avem mulți prieteni micuți.
Cunoaștem un pui de nevăstuică, unul de bursuc
și ne-am împrietenit și cu niște iepurași.
Ursulețul cel mic e ca un magnet.
Socializează.
Ați fi interesate să mergem împreună să rumegăm rămurele ?
- Nu, mulțumesc. Am mâncat deja. - Ne plac mult rămurelele.
Serios ? Și nouă la fel, nu-i așa, frățiorule ?
Să te compar cu roua verii ?
- Măiculiță ! - Deși nu există ceva mai adorabil
și mai înrourat ca tine.
- Frumoasă mișcare. - Ce l-a apucat ?
Nu-l băgați în seamă.
A fost călcat de o turmă de elani când era mic.
Măiculiță ! Îngrozitor !
Nu e adevărat. Era o jumătate de turmă.
- Vorbești serios, nu ? - Super.
Mai spune-mi o dată. Cine se pricepe să facă lipeli ?
- Norocul începătorului. - Ești gelos ?
- Bine, bine. - Hei !
- M-am descurcat, nu ? - A fost frumos...
- M-ați văzut ? Am reușit. - Perfect.
Te pricepi de minune la elani.
Fantastic.
- Nemaipomenit. - Mulțumesc.
Hei ! Așteptați-mă !
- Ai grijă, Koda ! - Liniștește-te. Nu pățește nimic.
- Caută ceva de mâncare. - În plus, sunt mereu atent.
Ajungem la timp.
O luăm pe poteca asta până ajungem la râu.
- La râu ? - Apoi îl traversăm înot.
Înot ?
De acolo, mai avem puțin până la Cascada Hokani.
Ajungem mâine, la prânz.
Un plan bun, dar ce zici de ăsta ?
Urcăm culmea, până pe munte, ne cățărăm pe stânci,
apoi trecem de puntea de zăpadă și evităm râul.
- Mi se pare mai logic. - N-are nicio logică.
Ocolim prea mult
și o luăm numai în sus și prea puțin în jos.
- Eu votez pentru râu. - Și eu.
- Doi la unu. Am câștigat. Hai la masă. - E amuleta mea.
- Și ? - Și nunta mea.
Atunci petrece-ți luna de miere acolo, sus.
Pe acolo, va trebui să mergem toată noaptea
- ca să ajungem la cascadă la timp. - Atunci ne vedem acolo.
- Nita, care e problema ? - Crede-mă.
- Te-am prins. - Dacă o luăm pe unde zic eu...
Ce te-a apucat ? Te comporți de parcă te-ai teme de pești.
Văleu, Kenai ! Nu pot să cred. Kenai, ia uite.
Unde e fata care se teme de pești ?
Bună, mă numesc Nita și mă tem de pești.
Peștele ! Peștele ! Ce înfricoșător e ! Nu, o să mă mănânce !
- Haide, Koda. - Mă urmărește !
- Termină, Koda. - Nu ! M-a prins.
Termină !
Glumeam cu peștele acela.
Nu e din cauza peștelui.
Ci a apei.
De când am căzut când s-a spart gheața, atunci când eram mici.
Nu mi-am dat seama.
De aceea n-am prins traista la râu.
N-a fost vina ta că am pierdut amuleta.
A fost vina mea.
Am recuperat-o împreună. Doar asta contează, nu ?
La ce te uiți ?
Ești gata de drum ?
Dar nu voi putea traversa râul.
O vom face împreună.
Da !
E singura cale.
Lasă-mă să te ajut.
- M-am răzgândit. - Nu se poate, e prea târziu.
Trecem apa. Orice s-ar întâmpla, să nu-mi dai drumul.
Bine.
Am reușit !
Mulțumesc, Kenai.
Da !
Bună, urs micuț. Unde e ursul mare ?
Cu Nita.
Nu mai are timp pentru mine. E ocupat s-o ajute pe ea.
Crede-mă că știu cum te simți.
Și fratele meu mi-a dat papucii.
Pentru o puicuță.
De fapt, pentru două puicuțe superbe.
Ai grijă să nu te părăsească fratele tău.
- N-ar face așa ceva. - Și eu am zis la fel.
Dar ia uite-l pe Elan-ova.
Să te compar cu roua verii ?
- Tu ai inventat asta ? - Fain, nu ?
Ce poet !
Ne mai vedem, ursulețule.
- M-ai jumulit de păr. - Inventezi.
Nu-mi lipsea niciun fir când am intrat în apă
și nu mai aveam doi pumni de păr când am ieșit.
- Pentru că chelești. - Poftim ?
Uite ce rar e în zona asta.
Foarte nostim, ce să spun.
Nu m-am mai distrat așa de când eram mici.
Da.
Distracție, dar și frig.
În nopțile astea, e bine să fii urs.
Sunt convinsă.
Cascada Hokani.
Bănuiesc că vom ajunge la timp, nu ?
Așa cred.
S-au schimbat multe de când ne-am dus ultima oară.
Nu mai spune !
Nu ți-e dor să fii din nou om ?
Te-ai gândit vreodată să te transformi înapoi ?
Da... M-am gândit.
Știam eu.
Koda !
- Te întorci cu ea ! - Stai, Koda ! Așteaptă !
Koda !
Koda ? Răspunde-mi.
Răspunde-mi !
Koda !
Koda ! Koda !
E cineva ?
Koda ? Unde ești ?
Unde ești ? Koda ?
- Koda ? - Pleacă.
Koda, Kenai e îngrijorat de moarte. Vino, te duc la el.
Nu ! Ți-am zis să pleci !
Vorbește mai încet. Nu e un loc sigur.
Nu-mi pasă. Lasă-mă în pace.
Vai, Nita !
Va fi totul bine, dar trebuie să plecăm !
Acum !
Fugi ! Mai repede !
O să reușim !
- Nita ! - Prinde-mă de mână.
Nu te mișca !
Koda !
Ține-te bine !
- Nita ! - Nu-mi da drumul !
- Koda ! Ține-te bine ! - Atenție !
Koda !
Koda, ce m-aș fi făcut dacă ți s-ar fi întâmplat ceva ?
Mă vei părăsi.
Ai zis că ți-e dor să fii ca ei.
Te vei întoarce cu ea, nu-i așa ?
Mi-e dor de unele lucruri, dar tu ești fratele meu.
Nu te voi părăsi niciodată.
Niciodată.
Spectacolul ăsta mi-a stârnit apetitul.
Frățiorule, de ce nu ne aduci niște rămurele ?
Bine.
Plângi ?
Nu. Adică... Da. Dar ce contează ?
Luminile astea sunt superbe.
- E sensibil. - Un elan profund ?
E fain.
- Ce e ? - E dulce, nu ?
Hei ! Și eu pot fi sensibil.
- Îmi plac copitele tale. - Serios ?
Da, sunt expert în copite. Ale tale sunt frumoase și strălucitoare.
Expert în copite ? De ce nu mi-a trecut prin minte ?
E echinocțiul ?
Da, Koda.
- Mama mea este undeva, acolo. - Și mama mea.
Ție îți e dor de mama ta ?
Da.
Dar nu trebuie să aștepți luminile astea ca să o găsești.
E întotdeauna cu tine. Aici.
Când iubești pe cineva, îți rămâne veșnic în suflet.
Acum e momentul.
Koda, să fii cuminte.
Ești un puiuț foarte scump.
Vraja.
La revedere.
Kenai, i-ai dat amuleta Nitei pentru că o iubeai ?
A fost cu mult timp în urmă.
Dar e încă cu tine. Aici. Sunt convins.
Koda, nu mai contează.
Dacă o iubești, de ce nu îi spui ?
E mai complicat.
Și acum s-a terminat totul.
Ți-am promis că vom fi primii urși care vor ajunge pe Culmea Coacăzelor.
Jurământ cu degețelul, mai știi ?
Ce zici dacă mâine dimineață dăm iama prin tufișuri ?
Ți se pare o idee bună ?
Mamă, Kenai e foarte trist.
Din cauza mea.
Eu mă descurc singur.
Spune-le spiritelor să-l transforme înapoi pe Kenai, ca să fie fericit.
- Măiculiță, e dus, nu-i așa ? - Da.
Poate că ar trebui să-l stropim cu apă.
De ce nu-ți lași balele să curgă ?
- Ar trebui să meargă. - Galopează.
Stai. Cred că s-a mișcat.
- Bună dimineața, soare ! - Încă n-a venit vremea hidroplanării.
- Hibernării, boule. - Asta am zis și eu.
L-am văzut pe ursulețul mic aseară.
Am încercat să-l oprim, dar nu ne-a dat ascultare.
Poftim ? Unde se ducea ?
S-o ia pe Nita.
A zis că ți-o aduce înapoi.
Mi-o aduce înapoi ? Nu se poate !
Dacă pune piciorul în sat, îl vor prinde vânătorii !
- Măiculiță ! - Măiculiță !
Suntem aproape gata.
Tușa finală, un șirag de mărgele.
Nu și de data asta. Acesta e mai potrivit.
Nu se potrivește cu ceea ce poartă.
Și mărgelele se potrivesc ?
Nita, ce ți-ar plăcea mai mult ?
Noi suntem gata. Tu ești, fiica mea ?
Da, tată.
O mireasă trebuie să zâmbească în ziua nunții.
S-a întâmplat ceva ?
Tată, sunt așa de tulburată.
Am crezut că, după ce ard amuleta, legătura va fi ruptă, dar...
În adâncul sufletului, eu...
Îmi pare rău, tată.
Nu mă pot mărita cu Atka.
Nita...
Un urs ! E un urs în sat !
- Un urs ! - Koda !
Stați ! Nu-i faceți rău !
- Atenție ! - Vai, peștele !
- L-am prins ! - Acum chiar l-am prins.
- Uite-l în copac ! - Uite-l.
- Puneți mâna pe el ! - Nu ! Opriți-vă, vă rog !
Fugiți ! Vine după noi.
- Atenție, vine ! - Intrați în cocioabe.
- Aduceți sulițele ! - Hai !
- După el. - Nu, Atka !
- În spatele tău, Atka. - Hai !
- Lăsați-l în pace. - Prinde-l !
Se cațără pe munte. Scapă.
- Nu ! Fugi ! - Nu-l lăsați să scape !
- Lăsați-l să plece ! - Fă-o, Atka.
După ei !
- Nita ! Te-ai lovit ? - Trebuie să-i opresc.
Uitați-l ! Să-l prindem !
Urmați-mă !
- Piatra ! - Atenție ! La o parte !
Capul la cutie.
Kenai !
Aici erai. Te-am prins !
Frumoasă mișcare, nu ?
Măiculiță !
- Eroii noștri ! - Eroii noștri !
- Fain. - Haide, trebuie să-l găsim pe Kenai !
Kenai !
Nu, n-o face !
Kenai !
Kenai ! Kenai !
- Cum ai putut ? - Ce ?
Era prietenul meu.
Kenai ?
Nu pot... Nu înțeleg, îmi pare rău.
Și eu te iubesc.
- Spiritele ? - Kenai, te înțeleg.
Am rugat spiritele să te transforme la loc în om.
- Poftim ? - Ca să poți fi cu Nita.
- Nu, Koda. - E în regulă.
Vreau să fii fericit din nou.
Nita, nu pot.
Dar pot eu.
Sunt singurul care îi aude vorbind pe acești urși ?
Da, fain, nu-i așa ?
- Care-i treaba ? - Tată !
Asta îți dorești ?
Te va face fericită ?
Ești fiica mea și te iubesc,
indiferent ce vei alege.
Nita ?
Cum arăt ?
Ca un urs, doar că ți-au dat coarne.
- Cum ? - Te-am păcălit !
- I-a făcut-o ! - Cu siguranță.
A fost fain.
- Ador finalurile fericite. - Și eu la fel.
Și începuturile fericite.
- Fain ! - Fain.